Departe de Rai
Mami! Mami, pot să dorm la Hutch diseară?
D-na Hutchinson mi-a dat voie.
Nu în seara asta, David. Tatăl tău și cu mine ieșim,
și am nevoie ca tu să ai grijă de sora ta.
-A, la naiba. -Acum dă-te la o parte să poată parca mami.
Sherry Seeger spune că nu costă decât cinci sau șase dolari.
Te rog, mama. Te rog, pot?
-Oh, Sybil, slavă Domnului. -Pai, știam că vă duceți la băcănie.
David, ajut-o te rog pe Sybil să descarce din mașină.
-Dar cum de Janice nu trebe? -Nu "trebuie".
-Pentru că Janice își duce înăuntru toate lucrurile ei...
și se duce direct sus să facă baie.
Tatăl tău și cu mine avem de făcut o vizită diseară, așa că vreau ca tu să iei cina devreme.
Și ajut-o pe Sybil. Da, doamnă.
-Sybil, a sunat Dl. Whitaker cât am lipsit? -Nu de când ați plecat.
-Cum îți place de el? -Mama, pot să le am și eu?
Janice, am spus că o să discutăm cu tata. Acum fuga înăuntru.
David, pune bicicleta deoparte și ajuta cu cumpărăturile.
-Unde ți-e haina? -Inauntru.
Ei, bună, străino.
-Nu ne vedem peste trei ore? -Ba da.
Dar i-am lăsat pe cei cu mâncarea și a trebuit să dau buuzna aici.
-Oh, ai mostrele? -Te cred și eu.
Oh, hai intră. De fapt abia am venit și eu.
Nu pot sta decât o secundă. Încă am o grămadă de făcut.
-David, ce ți-am zis? -Acum iau ultima pungă.
Și închipuie-ți așezarea mesei pe care ți-am arătat-o.
-Nu-i isteață? -Oh, da.
-Iti place? -I-hi.
Ei bine, îl sun pe bucătar dimineața, tu confirmi cu Dorothy avansul...
și, iubito, suntem în grafic.
-Magnatech '57, sosim. -Ai dreptate.
-Mersi că ai trecut, El. -Ne vedem la 8:00.
Îl știi pe Frank... la fix.
-Mama? -Mm-hmm.
Când erai fetița, arătai exact ca mine, nu?
Mm-hmm.
Deci, când o să cresc, înseamnă că o să arăt ca tine?
Asta vrei, scumpo, să arăți ca mine?
Da, sper să fiu la fel de frumoasă ca tine.
Ce compliment drăguț din partea fiicei mele adorabile.
7:15.
Unde Dumnezeu e taică-tu?
Sybil, mi-am lăsat cumva mănușile pe masa din hol?
Da, le văd.
Sunt aproape 20 trecute și Dl. Whitaker încă n-a sunat?
Sunt la capătul răbdării. Oh, îți mulțumesc, Sybil.
Am încercat să sun la birou deși știam că nu va fi nimeni acolo.
Sper că este el, căci dacă nu e...
-Casa Whitaker. -Aici Poliția din Hartford...
-Sunand pe o doamnă Frank Whitaker.
-Cine e? -Politia.
Alo?
-Da, vorbesc cu Dna Frank Whitaker? -Da.
Un moment, vă rog.
-Cathy? -Oh, Frank.
-Esti bine? Ce s-a întâmplat? -Totul e în regulă.
-A fost o încurcătură...
cu totul.
Dar trebuie să vii să mă iei. Nu mă lasa să plec de unul singur.
Oh, Frank, nu-ți fă griji, dragule. Vin acolo cât de repede pot.
Pot face ceva, D-na Whitaker?
Ai doar grijă de copii, te rog. Nu cred că lipsesc mult.
Poponar șmecher. Familist. Niciodată nu-i deosebesc.
Atunci, uită-te la asta. Nu vezi asta în fiecare zi.
Asta e copia Dvs, doamnă, și chitanța.
Mulțumesc.
Oh, Frank.
Îți spun eu...
dacă nu era să fie bibanul ăla de polițai,
nu m-ar fi trecut prin această porcărie de la bun început.
În loc să încerc să-mi apăr obrazul... L-am văzut pe tipul pe care-l urmăreau, vagabondul ăla.
Dar nu m-au ascultat.
Deci, ați băut după ore?
- Ce vrei să spui? - Spuneau ceva, un nivel de intoxicare, ceva...
Iisuse, am băut un cocktail nenorocit cu Bill după program, revizuind portofoliul.
- Ar trebui să fiu arestat și pentru asta? - Bineinteles că nu, dragule.
Toată chestia asta m-a făcut de râs.
E bine. Oh, și mașina e bine.
Frank spune că numai bara a fost lovită.
Dar mă știi, nu pot face diferența.
Oh, îmi pare rău că nu am putut veni.
Ea era bine.
A zis că a fost îngrozitor de plictisitor, cu Mona Lauder...
- Și bârfele ei. - Cathy,
Îmi pare rău.
Dragă, nu are de ce să-ți pară rău.
Totul a fost o greșeală prostească.
Ohh.
Sunt așa obosit.
Bineînțeles.
Culcă-te acum.
Autobuzul e aici. Să ai o zi bună la școală.
Pa.
Am crezut că mai iei o felie de pâine prăjită.
E târziu. Trebuie să ajung la muncă.
- Măcar să-ți pregătesc dejunul? -Mersi, dragă. Am întâlniri la prânz toată săptămâna.
E sezonul portofoliilor.
Sybil, dacă e lăptarul, cecul lui e în sertar.
Mă bucur că te simți mai bine, dragule.
Mulțumesc, dragă.
Scuzați-mă, domniță, domnule.
Dna Whitaker, aceasta e Dna Leacock.
A spus că avea întâlnire cu Dvs. în dimineața asta.
Oh, drăcie, am pierdut noțiunea timpului. Vă rog scuzați-mă.
Îmi cer scuze, Dna Whitaker,
dar pozele reale sunt întotdeauna cele mai bune.
- La revedere, dragă. - La revedere, dragă.
- Dna Leacock. - Imi pare bine, Dle Whitaker.
Soțul Dvs este un bărbat fermecător, Dna Whitaker.
Mulțumesc. Și noi suntem cam îndrăgostite de el.
Acum, vă rog, nu intrați? Simțiți-vă ca acasă.
Bănuiesc că nu îmi pot încă imagina...
de ce ați dori un interviu cu cineva precum mine de la bun început.
Cititorii Gazetei Săptămânale, Dna Whitaker...
femei că dumneata...
cu familii și case de întreținut.
O revistă de societate...
nu are nevoie să fie o fițuică de bârfe.
Sunteți mândră soție...
a unui director de vânzări de succes... planificând petreceri,
și pozând lângă soț în reclame.
Pentru toți cei de-aici din Connecticut,
sunteți Dl și Dna Magnatech.
Mulțumesc. Sunt flatată.
Dar, cu-adevărat, viața mea este precum a oricărei soții sau mame.
De fapt, nu cred că mi-am, că mi-am dorit vreodată ceva...
Ce s-a întâmplat, dragă?
Cred că tocmai am văzut pe cineva trecând prin curtea noastră.
Cine Dumnezeu...
Oh, vai... Dna Whitaker, poate ar trebui să chemați poliția.
Scuzați-mă.
Te pot ajuta?
Cine ești?
Mă scuzați, domniță. Numele meu e Raymond Deagan... fiul lui Otis Deagan.
Doar luam câteva lucruri de-ale...
Oh, ești fiul lui Otis.
Da.
Î-Îmi pare nespus de rău că ți-am vorbit într-o așa manieră.
Nu știam cine e în curtea mea.
-Oh, nu-i nevoie. -Cum e tatăl tău? Știu că era în spital.
Da, ei bine,
mi-e teamă că tatăl meu a murit.
Oh...
N-am știut. Îmi pare atât de rău.
Te rog, acceptă sincerele noastre condoleanțe.
tatăl tău a fost un om minunat, dedicat.
- Vă mulțumesc. - Dna Whitaker?
- Bucatarul la telefon. - Oh, mulțumesc, Sybil.
- Imi cer scuze. Mă scuzați o clipă? - Desigur.
Dna Leacock, îmi pare nespus de rău.
-Mai lipsesc doar un minut. -E în regulă, drăguțo.
-Buna dimineața, Magnatech Internațional? -Va pot transfera convorbirea?
-Buna dimineața, Dle Whitaker. -Buna dimineața, Kitty.
-Ai o rochie drăguță. -Multumesc, domnule.
Bună dimineața, Marlene, Stan.
- Bună dimineața, Mr. Whitaker. - Ce mai face golferul nr2 din Hartford azi?
Cineva a spart deja recordurile?
Să nu-mi spui că au venit în sfârșit bugetele de petreceri ale soțiilor noastre.
Aproape la fel de letal. Millstein a sunat.
Se pare că New York-ul a mai tăiat o săptămână din termenul limită pentru portofolii.
-Iti bați joc de mine. -As vrea eu.
Ce vor să ne face, să ne lase fără de suflare?
- Doug știe? - Mda, l-am sunat din prima.
Bine. Adu-l pe Doug și pe ceilalți.
Convoacă o ședință privind portofoliile pentru azi la prânz.
Marlene, vezi dacă poți reprograma ședința de producție pentru cină.
Și, poți să-mi prinzi soția la telefon, te rog?
Mersi, Stan.
Dna Whitaker e pe linia unu.
Oh, Frank. Îmi pare rău.
Nu, nu, înțeleg.
Mi-aș dori doar să nu te extenuezi cu munca, mai ales după...
Știu.
Așa o să fac.
Ne vedem atunci.
La revedere, dragule.
Îmi pare nespus de rău pentru toate întreruperile astea.
Și-acum, unde doreați să stau?
Încă una lângă șemineu.
Asta-i tot.
Acum zâmbește. Nu-i așa că-i adorabilă?
Stați nemișcată.
Ei bine, cred că asta e încheierea.
Bob, Rick. Domnilor.
Sunteți sigur că vă duceți singur acasă, domnule?
mulțumesc, Davis. Dar ca secund al navei "U.S.S. McMillan",
Mă simt capabil să-mi localizez mașina fără acoperire.
Foarte bine, domnule.
Dle, îmi puteți da ceva mărunțiș, vă rog?
Ceva mărunțiș? Oricât m-ar ajuta.
Ceva mărunțiș?
Unde te duceai, tigrule?
Ai grijă, Jake!
Oh, pentru numele Domnului.
David, e a treia oară când îți spun să închizi racheta aia blestemată și să mergi la culcare.
Mai pot... măcar o dată?
Nu, bineînțeles că nu, și cu asta gata.
- Ah, la naiba. - In casa asta nu folosim asemenea cuvinte.
Acum fugi.
Și nu uita să-ți speli dintii.
Bună.
Te simți mai bine acum?
Dna White?
-Poza? -Da.
Am crezut că ți-a plăcut într-adevăr scena din holul domnilor.
Ce zici de o băutură?
-Sigur. -Stiu exact locul potrivit.
Te cred.
Un act de identitate, vă rog.
- Ce? - Un act... Permisul de conducere.
Mulțumesc, dle. O seară plăcută.
Da, dle. Cu ce vă servesc în seara asta?
Doar un scotch... curat, te rog.
Da, domnule.
Poftiți, domnule.
Încă unul la fel.
"Deci, e adevărată maximă care spune că în spatele fiecărui bărbat de succes e o femeie de succes?"
"În acest caz, soția, mama și însăși Dna Magnatech,"
"Cathleen Whitaker - dovedește că e adevărată."
"O femeie atât devotată familiei..."
"cât și cumsecade cu negroteii"
Cu negroteii? Ia să văd. Ce Dumnezeu gândea femeia aia?
Cathy? Oh, era o liberală încă de pe când juca teatru de vară în facultate...
cu toți băieții ăia evrei focoși.
De ce crezi că obișnuiau să-i spună "Socialistă"?
O, pentru numele lui Dumnezeu. Să intrăm înainte ca Joe McCarthy să apară cu mașina.
- Ah. - Oh, îmi plăcea eșarfa aia.
Oh, sunt sigură că a zburat pe undeva pe după casă.
Pentru numele Domnului. Asta chiar că nu-i ziua ta cea mai bună, nu?
- Nu. - Chiar îți spuneau "Socialistă"?
Oh, Nancy. Sincer acum!
Mai vrea cineva un daiquiri?
Mai bine nu.
Oh, nu, mă opresc la unu.
- EI? - Mmm.
Gata, fetelor. Să nu ne mai ascundem după deget.
- Nancy. - Oh, n... nu pot.
Ei, haide acum. Nu poate fi atât de rău.
Um, ei bine, uh...
Mike insistă să...
Să o facem o dată pe săptămână.
- Ah, ai scăpat ușor. - O dată pe săptămână?
Oh, ești norocoasă. Ron vrea mai degrabă de două sau trei ori.
- Trei, într-adevăr? - Și încă cum.
-Asta nu-i nimic. O amică... Shirley Dawson.
Soțul ei... fiecare zi din săptămână.
Plus, încă de trei ori în weekend.
Vă puteți închipui?
- A fost minunat, Cathleen. - Multumesc. Pa.
- Pa, fetelor. - Puiul a fost divin.
- Oh, mersi, EI. - Te sun mâine.
Bine, pa-pa.
Nu cumva e...
-Oh, îmi pare rău. -Nu. Ai găsit-o.
Da, am găsit-o agățată de una din crengile din spatele casei.
A fost o pală de vânt puternică.
Mă întorceam în casă și și-a luat zborul de la gâtul meu.
Mi-am imaginat că ar putea fi a dumneavoastră.
-Cine-ar fi putut fi așa căscată? -Nu, nu, după culoare.
Mi s-a părut atât de potrivită.
Păi, mulțumesc, Dle Deagan... că ați găsit-o.
- Vă rog, spuneți-mi Raymond. - Multumesc, Raymond.
- Totul arată minunat, de altfel. - Bun.
Cred că suntem stăpâni pe situație.
Păi, nu a fost ușor... să preiei de la tatăl tău atât de repede.
Păi, între afacerea lui tati, magazinul, ăă, meu...
și îngrijirea fetiței mele,
nu apuc să mă gândesc la altele.
-Nu știam că ai copii. -Numai o fetiță... Sarah o cheamă.
-Si câți ani are Sarah? -Unsprezece.
Ei bine, sunt convinsă că e un copil drăgălaș.
Tu și cu soția ta trebuie că sunteți tare mândri.
Păi, ăă, Dna Deagan, soția mea, ăă,
s-a stins când Sarah avea vreo cinci ani.
Oh, Raymond, îmi pare atât de rău.
Mulțumesc.
Sarah și cu mine,
ne descurcăm binișor.
Știți, am o poză de-a ei pe-aici.
-Iat-o. Asta-i Sarah a mea.
Oh, e adorabilă.
Uită-te la ochii ei.
Și ce-i cu magazinul ăsta?
A, da, atelierul. E un locșor în Hawthorn.
A pornit că service pentru grădinari...
până am deschis magazinul acum vreo șase ani, și, ăă...
Ei bine, e singurul lucru la care mi-a folosit diplomă în economie până acum.
Ei, asta-i minunat, Raymond. Ar trebui să fii foarte mândru.
Păi sunt.
Ăă, dacă ajungeți prin cartier vreodată, opriți-vă pe la noi.
-Cu siguranță. -Bine atunci.
-Multumesc. -Cu plăcere.
Dacă asta e taică-tu...
Nu te deranja Sybil, răspund eu.
Alo?
Frank, nu ai plecat încă?
Oh, nu. Nu încă o dată.
Bine.
La revedere, dragule.
-Iar nu vine acasă? -Nu, o să întârzie.
Tata nu vrea niciodată să vină acasă.
Janice, sigur că vrea. E doar foarte ocupat la serviciu și sub mare presiune.
-Mda! -Taci.
Janice, ajunge.
Sybil, știi ce?
Împachetează farfuria Dlui Whitaker. O să mă duc o fugă până la birou...
și o să i-o duc chiar eu.
-Tocmai până în centru? -Nu-i chiar așa departe.
Oricum, copiii sunt bine.
După cum îl știu pe Dl Whitaker, îl scutesc de încă o noapte de covrigi și cafele.
Mulțumesc.
Doar las ceva soțului meu la etajul 12.
- Dl Whitaker. - Bine. - Multumesc.
Frank?
Oh, Frank.
Frank?
Cathy.
Dl Maynard...
a lăsat un deviz pentru acoperiș.
L-am pus în bucătărie.
- Vreo 1,200 și ceva. - Cathy...
Nu pot.
Eu nu...
Ce?
Aa, vezi, uh...
Cândva,
de demult,
de foarte demult,
Am avut...
um, probleme...
Și am crezut că s-a...
că s-a terminat.
- Nu mi-am imaginat vreodată... - Ai avut probleme?
D-Da.
Și n-ai vorbit niciodată cu cineva...
- U-un doctor? - Nu.
Cu nimeni?
Nu înțeleg.
Nici eu.
Dar dacă... vreau să spun,
trebuie să fie oameni care să...
Nu- nu știu.
Pentru că...
- Altfel, nu știu ce o să... - Cathy.
Bine.
Mulțumesc.
Dl și Dna Whitaker, acesta e Dr. Bowman.
Mr. Whitaker,
- Îmi pare bine. - Bună.
- Dna Whitaker, ce încântătoare. - Mulțumesc.
Bănuiesc că putem începe.
De fapt, ăă, Dna Whitaker, cred că cel mai bine ar fi...
că soțul dvs și cu mine să discutăm în particular.
În particular. Da, bineînțeles.
- Cred că ar fi cel mai bine. - Desigur, doctore.
- Ne vedem mai târziu. - Ne vedem mai târziu, dragă.
Azi, atitudinea generală cu privire la acest gen de comportament...
este în mod natural mai modernă,
mai științifică decât a fost vreodată.
Dar pentru cei care caută să se trateze,
care au voință și dorința...
să ducă o viață normală,
există doar...
între cinci și treizeci de procente șanse de reușită...
pentru o conversie heterosexuală completă.
Pentru mulți, însuși tratamentul...
îl face pe pacient să se răzgândească.
În ce... constă?
- Tratamentul. - Tratamentul este compus din sesiuni psihiatrice...
de două ori pe săptămână, uneori mai des.
-Doar conversații? -Da.
Deși unii pacienți explorează metode adiționale, mai comportamentale.
- Comportamentale? - Terapia prin aversiunea la electroșoc de exemplu.
Sau proceduri de re-echilibrare hormonală.
Știu că toate astea pot părea tulburătoare la început.
Vă sugerez să faceți o pauză.
Gândiți-vă la diversele opțiuni pe care le-am discutat.
-Discutati cu soția. -Nu, deja știu.
Vreau să încep tratamentul.
Nu pot lăsa că această chestie...
să-mi distrugă viața,
viața familiei mele.
Eu, ăă... știu că e o boală,
pentru că face să mă simt...
dezgustat.
Vă promit, D-re Bowman, că voi învinge chestia asta.
O voi învinge.
Așa să mă ajute Dumnezeu.
Ce-ar fi să confirmați cele discutate cu Rosalyn.
-Ne vedem aici joi la aceeași oră. -Multumesc, doctore.
-Dle Whitaker, Dna Whitaker. -Multumim, dle doctor.
-Frank? -Ce?
Sunt mândră de tine, atâta tot.
-Nu spune asta. -Pai, chiar sunt.
Pare un om foarte cumsecade, d-rul Bowman. Nu crezi?
-Frank? -Nu știu, Cathleen.
Bănuiesc că-i cumsecade.
Dar trebuie că ți-a plăcut de el îndeajuns ca să vrei să-l revezi.
Pe cine altcineva aș putea vedea?
Păi, sunt sigură sunt mulți doctori Hartford sau Springfield dacă tu...
Uite ce, vreau doar să termin cu porcăria asta!
Poți înțelege asta?
Frank, te rog nu fă asta.
Îmi pare rău.
Bine, Cathy, îmi pare așa rău.
-Buna dimineața, Dle Whitaker. -'Neata.
'Neața.
- Bună dimineața, Dle Whitaker. - Bună, Kitty.
- Sper să aveți o zi bună, domnule. - Mulțumesc.
- Bună dimineața, Dle Whitaker. - Marlene.
- Am găsit asta în dulap, domnule. - Ce-i aia?
Lampa dvs. de birou... aia care lipsea.
-Ah... -Vreti s-o dau la reparat, dle?
Da. Da, mulțumesc, Marlene.
Dle Whitaker, Dl Fine vă așteaptă.
-Frank? -Uh?
Nu te-am văzut stând acolo.
E totul în regulă?
Oh, cu mine? Normal.
-Ce mai e nou? -Tocmai am luat șabloanele de la tipografie.
-Cum arata? -Minunat.
Lasă-le acolo. Mă uit la ele cu prima ocazie.
Sigur.
O să-mi zici ce crezi?
Normal că da. Ești primul pe lista mea.
Ce-ar trebui ca să te aducem înapoi pe terenul ăla de golf, de fapt?
-Nu te-am văzut cu săptămânile. -Stiu.
Duminică. Fără nici o scuză.
-Bine. -Ma țin de capul tău.
-Inca o dată mulțumesc, EI. -Sigur numai atât îți pot da?
Oh, da. Bucătarul ar trebui să aibă totul. Mă gândeam doar că ceva în plus ar fi drăguț.
Oh, nu uita. Expoziția este sâmbătă. Începe să-l convingi pe Frank diseară.
Jur că-i tipul de bărbat de care trebuie să lipești mesajele.
Deși îmi pare rău să-ți spun, Mona Lauder va participa și ea.
Se pare că unchiu-sau e în oraș, mare comerciant de artă din New York.
Cred că l-am întâlnit la una din seratele Monei.
Un pic cam ciudățel pentru gustul meu.
-Ce vrei să spui? -Oh, știi tu, cu glezna mai delicată.
-Oh, adică... -Da, dragă, e din aia.
Normal, aș putea greși. E doar impresia pe care mi-a făcut-o.
Nu prea-ți pasă de ei în mod deosebit?
Păi, nu în mod deosebit. Nu că aș ști vreunul.
Poate sunt demodată, dar îmi place ca bărbații din jurul meu să fie bărbați.
-Ia zi, de ce la persoana a treia? -Nu e la persoana a treia.
Sunt doar interesată, și-atât, de părerile tale.
Am citit un articol într-o revistă.
-Ce? -Nimic.
Sunt încântată să te văd interesată de încă o cauză civică.
Am în fața ochilor acum:
"Cathleen Whitaker și înțelegerea sa pentru homosexuali."
Ugh. Cuvântul ăsta...
-Ne vedem sâmbătă... și adu-l pe Frank. -Voi încerca.
Apoi Billy Hutchinson a prins o pasă la linia de zece yarzi.
Și s-a dus cu ea până în touchdown. Ar fi trebuit să vezi asta, Tati.
Tată, vrei să-mi vezi pașii pentru recitalul de balet?
-Hei, eu vorbeam cu Tati. -Copii, lăsați-l pe tată să-și ia cina.
Mai vrei o bucată de miel, dragule?
-Oh, mi-e de-ajuns. -Esti sigur?
-Mai e destul în cuptor. -Nu, mulțumesc.
Mi-e... mi-e bine așa.
Jucam piesa Lincoln sâmbătă, Tati... dacă n-ai de lucru.
Că veni vorba. Sâmbăta asta e recepția pentru expoziția de arta modernă de care ți-am spus,
aceea sponsorizată de grupul lui Eleanor.
-Oh, Dumnezeule. -Stiu că nu-ți plac astea, dar trebuie să mă duc.
- Eleanor m-a rugat să te rog să vii. - Stați așa, dar eu?
Nimănui nu-i pasă ce fac eu sâmbătă.
David, îmi pare rău.
Dar sâmbăta asta mami are o întâlnire care nu poate fi schimbată.
Păi, Tati poate să vină.
-Nu-i așa, Tati? -Vom vedea, David.
Janice, poți să-mi dai untul?
Mulțumesc.
Președintele Eisenhower e hotărât să mențină trupele acolo până când...
...vor fi date asigurări satisfăcătoare sau fără echivoc că...
Frank?
Hmm?
L-ai văzut?
Mda.
N-ai spus nimic.
Deci cum a mers cu Bowman?
-Ai simțit cal... -A fost bine.
Și nu vrei să povestești nimic soțioarei tale iubitoare?
Cathleen, ce discut eu cu doctorul ăsta...
e în particular, ai înțeles?
-E parte din tratament. -Oh, înțeleg, dragule.
Înțeleg.
Oh... Frank, stai să vezi gustările.
Bucătarul face o treabă nemaipomenită.
Cred că o să-ți placă anul ăsta, dragule. Chiar cred asta.
Eleanor, dragă, îmi pare rău că am întârziat.
-Cathleen, dragă. -Buna, Mona.
Uh, aș dori să vă prezint unchiului meu, Morris Farnsworth,
acest comerciant de succes de artă Gotham...
care a fost drăguț să participe la mica noastră adunare provincială.
Morris, dragule, dă-mi voia să te prezint...
scumpei mele amice, Cathleen Whitaker,
ale cărei chip și poziții civice nu sunt necunoscute...
publicațiilor mondene din Hartford.
Oh, Mona. Serios, ignorați-o, Dle Farnsworth.
-Incantat. -Sper că o să vă bucurați de ședere.
Morris ne spunea o istorioară încântătoare...
despre un Rembrandt fals.
- Cathy, nu te reținem. Știu că vrei să vezi expoziția. - Sunt nerăbdătoare s-o văd.
Așa e, dragă, pur și simplu încântătoare.
- Eleanor, trebuie că ești foarte mândră. - Multumesc, Mona.
- Mi-a făcut plăcere să vă cunosc, Dle Farnsworth. - La fel, dragă.
Soția unui director din Hartford...
să fraternizeze cu Picasso?
Dna Leacock, ce plăcut să vă revăd.
Ce mai face drăguțul dvs. soț?
E foarte bine. Mulțumesc.
Um, mă scuzați pentru un moment?
- Desigur, dragă. - Mulțumesc.
Raymond, ce surpriză deosebită să te găsesc aici.
Dna Whitaker, bună ziua.
-Aceasta e fetița ta? -Da, asta e Sarah a mea.
-Buna, Sarah. -Buna.
-Bobby, vino aici! -Ia zi, Sarah,
aceia nu sunt Hutch cu frățiorul lui, jucându-se în față?
Ți-i aduci aminte, nu, păpușă?
Oh, bineînțeles că da.
În ziua în care am fost la familia Hutchinson.
Oh, da.
Ce-ar fi să ieși și să vezi dacă ar vrea să se joace puțin?
Ah, hai du-te.
Pentru Tati?
Asta-i fetița mea.
-Oh, Raymond, e adorabilă. -Multumesc.
Cum Dumnezeu ai aflat despre expoziția asta?
-Pai, citesc și eu ziarele. - D... normal că le citești.
Voiam să zic că e... e așa o... e o coincidență.
-Stiu. -Te necăjeam doar.
Pentru că, știi, nu am prejudecăți.
Soțul meu și cu mine am crezut mereu în drepturi egale pentru negri...
și susținem N.A.A.C.P.
Mă bucur să aud asta.
-Doar voiam să știi. -Ei bine, mulțumesc.
Oh, n-ai de ce.
Hai!
Mai drept, Tommy! Trebuie s-o arunci mai drept.
Și cu putere. Un, doi trei, aruncă!
E prea greu.
-Ce? -La spate. Aeroplanul tău.
Pe cine te-a întrebat? Hai, Bobby.
Deci, care-i părerea ta despre arta modernă?
Uh, e greu să mă exprim în cuvinte.
Știu ce mă sensibilizează, și... și ce nu.
Că acesta... Nu știu cum să mă exprim.
-"Mira"? -Miró.
Miró.
Nu știu de ce, dar îl ador pur și simplu.
Sentimentul pe care-l trezește.
Știu că sună foarte vag.
Nu, de fapt asta confirmă ceva de care m-am întrebat mereu în legătură cu arta modernă, abstractă.
Ce anume?
Că poate preia de unde s-a oprit arta religioasă,
cumva încercând să-ți arate divinitatea.
Artistul modern doar o desface în elemente de bază ale formei și culorii.
Dar când te uiți la acel Miró,
simți exact același lucru.
Vai, e minunat ce spui, Raymond.
Să-ți spun adevărul, am preferat mereu lucrările Maeștrilor.
Rembrandt, Michelangelo...
-Ma scuzi pentru un moment? -Oh, desigur.
-Cathleen... -El, iubito, totul arată minunat.
Cathy, cine e omul acela? Toată lumea de-aici clevetește.
De ce, pentru numele lui Dumnezeu? Din cauza poveștii ăleia ridicole?
Cine e?
E Raymond Deagan, fiul lui Otis Deagan.
-Gradinarul tău? -A murit și Raymond a preluat afacerea.
Pari că-l cunoști destul de bine.
Oh, "destul de bine"... Ce înseamnă asta?
Chiar are niște opinii foarte interesante despre Miró.
Oh, suflețel, ia uite cât e ceasul. Trebuie să fug. Curat covoarele pentru mâine...
-La cât apar bucătarii? -Au zis că la 4:00.
-O să vin mai devreme, să te susțin moral. -Esti o drăgălașă.
Mă bucur că ai putut veni. Intră. Intră.
Nu zic că sunt împotriva integrării.
Cred că e un lucru creștinesc.
Dar continui să spun că ce s-a întâmplat în Little Rock...
s-ar fi putut întâmpla la fel de ușor aici în Hartford.
-Prostii. -Pai, de ce?
Păi măcar pentru că nu există un Guvernator Faubus în Connecticut.
Dar motivul principal este că nu există negrotei.
Nu, dar există câteva
persoane pro-integrare destul de periculoase chiar aici în Hartford.
-Periculoase? -Oh, da.
Unele foarte atractive, de fapt,
cunoscută, mi se spune, pentru bunătatea pentru negri.
Oh, Dick, încetează. Unde ai auzit despre așa ceva?
-Shirley mi-a citit. -Ar fi trebuit să-mi dau seama.
-Ce-i asta? -Nimic.
Acum, să vă umplu paharele.
-Scuzati, vă rog. -Multumesc.
Oh, Doamne, iat-o, cea mai drăguță fată din cameră.
Stan, lichiorul a trezit texanul din tine. Sper ca Eleanor nu te aude.
Și ce dacă aude. Tot spun că Frank e cel mai norocos tip din oraș.
I-auzi! Totul e doar fum și oglinzi. Aste totul.
Ar trebui s-o vedeți fără machiaj.
-Frank! -Nu, are dreptate.
Noi doamnele nu suntem niciodată ceea ce părem și fiecare fată are secretele sale.
Ce-ar fi ca fata asta să-i aducă soțului său încă o băutură?
Dragă, nu crezi că ai băut destul?
Nu, nu cred că am băut destul...
Aș vrea să facem o pauză să ridicăm un pahar în cinstea gazdelor noastre...
și a încă unei patreceri anuale glorioase la familia Whitaker.
Pentru Frank și Cathy, cu adevărat Dl și Dna Magnatech.
I-auzi!
-Dumnezeule. -Multumesc foarte mult.
-Si-acum, cui să-i mai pun- Ron? -Nu, mi-e suficient.
-Mie. -Oh, cred că tu ai destul.
Bine.
Pofiti, Dna Whitaker, dați-mi voie să iau asta.
Mulțumesc, Sybil.
-Cathy? -Salut.
Iubito, e totul în regulă?
De ce? Ce vrei să spui?
Frank... Nu l-am văzut niciodată atât de amărât.
Oh, a muncit așa de mult în ultima vreme. Este sub o presiune enormă.
-Esti sigură că asta-i tot? - O, da.
-Mi-ai spune dacă ar fi mai mult? -Bineinteles că ți-aș spune.
Ei bine, Cathy,
cred că am pus de-o petrecere clasa întâi.
Într-adevăr, a ieșit bine, nu?
Cathleen, dragă, te-ai autodepășit încă o dată.
Îți mulțumesc atât de mult.
Frank?
Ei bine, dacă spun până și eu, a fost o petrecere reușită,
Având în vedere totul.
Mi-aș fi dorit doar...
să nu ne fi vorbit urât...
în fața prietenilor.
Sincer, Frank, dacă nu ai fi insistat să...
Ce e?
Oh, Frank.
Oh, Iisuse.
-Oh, Iisuse! Ce se întâmplă? Nici măcar nu pot să...
-Dumnezeule! -Frank, nu contează.
-Important este să continui să încerci. -Nu fă asta!
-Ce? -Pentru că...
sunt convins, știi,
că Dick Dawson n-ar zice nu să-și ofere serviciile din când în când.
Oh, Frank.
Adică, nu ți-ar displăcea chiar atât, nu?
Un tip arătos că Dick.
Poate chiar și Stan s-ar băga.
Frank, ești singurul bărbat pe care l-am dorit vreodată.
-Da-mi drumul. -Frank, Frank, ești...
Ești bărbat pentru mine. Ești bărbat.
Încetează!
Cathy. Cathy, îmi pare rău. Oh. Îmi pare atât de rău. Nu am vrut.
E în regulă. Sunt- sunt bine.
-A fost un accident. -Sangerezi?
Oh, doar... doar foarte puțin.
Poate, um, ai putea să-mi aduci niște gheață, dragă.
-Gheata? -Da.
-Cathy... -S- Știu.
E, în regulă. Sunt în regulă.
Bună, scumpo. Ascultă, nu pot sta. Mă văd cu Stan pentru un prânz la club.
Oh, miroase a distracție. Nu-mi vine să cred că te-am lăsat în pace cu astea.
-E dragut- cum ți-ai aranjat părul. -Oh, da?
-Am exprimentat. -Oh, e adorabil.
-Multumesc. -Oh. Hopa-asa.
Mulțumesc.
-Cathy. -Ce?
Ce-ai pățit la cap?
Oh, nimic. M-am... m-am lovit cu ușa.
O prostioara din asta.
-Cathy. -Ce?
S-a întâmplat ceva între tine și Frank?
Ce vrei să spui?
Cathy, sunt prietena ta cea mai bună.
Nu s-a întâmplat nimic.
Absolut nimic.
Oh, Cathy.
Eleanor.
Cathy, sunt cea mai dragă și mai apropiată prietenă a ta.
Să mă suni... zi sau noapte.
Auzi?
Dna Whitaker?
Pot să vă ajut cu ceva?
-Sunteti sigură? -Sunt... sunt bine.
Doar, um...
Trec printr-o perioadă dificilă cu soțul meu.
Oh. Se întâmplă cu oamenii căsătoriți.
Știu că da. Doar că sunt... E doar jenant.
-Te rog să mă ierți. -Sa vă iert?
Dna Whitaker, ascultați.
Trebuie să iau niște unelte de la o fermă în afara orașului.
Ceea ce înseamnă că trebuie să plec.
Ce-ar fi să veniți și dumneavoastră?
Ceva aer proaspăt, schimbare de decor...
v-ar putea ajuta să vă luați mintea de la probleme.
Ooh. Oh, nu. Eu, ăă...
N-aș putea. Uh...
Mulțumesc, Raymond, pentru că te-ai oferit.
Ești foarte cumsecade.
-Sunteti sigură? -Dna Whitaker?
-Oh. Da, Sybil? -E Dna Barker la telefon.
Vin imediat! Oh.
Mm. Trebuie să mă întorc.
Ok.
Oh, deloc. Um, păi, mă gândeam să-i iau la 5:00.
Vrei să schimbăm pentru joi?
Nu văd de ce-ar fi o problemă.
Um, nu. Mă bucur că am fost de ajutor.
Desigur.
La revedere.
-Raymond. -Dna Whitaker.
-Buna. -Buna.
Ca să vezi- tocmai am primit un telefon și dintr-o dată s-a schimbat totul.
Oricum, eu...
V-ați răzgândit.
Ei bine, da.
-Va mulțumesc mult, Dle Deagan. -Va mulțumesc.
Oh, e minunat. Ce este?
Hamamelis... adică, flowering witch hazel. Destul de rară prin părțile astea.
E minunată.
Ai avut dreptate. Ce locșor minunat.
Aia e o cărare?
Cred că da.
- Hai să aruncăm o privire. - Bine.
Uneori tocmai oamenilor din afara lumii noastre...
ne facem confidențe cel mai ușor.
Dar odată ce o faci... ce te încrezi, odată ce împarți sentimentele,
ei nu mai sunt cu adevărat din afară, nu-i așa?
Oh. Uite!
Ce drăguț.
El a făcut asta?
N-a intenționat să mă lovească.
Îmi pare atât de rău.
Nu. Dumnezeu stie- cu toții avem necazurile noastre.
Sunt convinsă că și tu...
Ce anume?
Nu știu. Încă de când ne-am întâlnit întâmplător la expoziție,
am continuat să mă întreb cum s-ar simți o persoană...
să fie singură dintr-o încăpere.
"Colorat" său...
indiferent ce anume.
Cum s-ar simți acea persoană.
Sunt convinsă că... Că eu niciodată nu...
Ei bine,
cred că într-un fel ajungi să te obișnuiești cu asta în timp.
Adică, nu mă înțelegeți greșit.
Există o lume, chiar aici în Hartford,
unde toți arată într-adevăr ca mine.
Problema e că foarte puțini părăsesc vreodată lumea aceea.
Eu nu doresc decât ceea ce fiecare tată dorește pentru copilul său.
- Șansele de reușită pe care eu nu le-am avut. - Bineînțeles.
- Dar vă spun ceva. Dacă chiar vă interesează... -Oh, da, mă interesează.
Vă e foame? Adică, ați vrea să mâncați ceva?
-Banuiesc că da. -Va zic ceva,
o să vă duc într-unul din locurile mele favorite.
În zilele bune, are mâncare caldă, băuturi reci,
și o muzică în surdină.
-Mai greu găsești ceva mai bun. -Poftiti.
-Ia zi, cine-i Edsel? -Iu-huu...
Iată-mă.
Oh. Poftiți, cucoană.
Lăsați-mă să iau asta.
Oh. Vă mulțumesc frumos.
Mulțumesc, cucoană.
Oh, Dumnezeule.
-Lasati-mă să vă ajut, doamnă. -Oh. Mulțumesc frumos.
Mulțumesc. Nu prea sunt îmbrăcată pentru un restaurant.
Arătați numai bine.
-Raymond. -Nu vă îngrijorați.
Acest local e foarte ospitalier.
Ia zi, Esther.
Ce, nu mai poți da binețe?
Văd că tu vorbești foarte bine.
Oh, acuma ești doar amară pentru că nu mai frecventez locul ca pe vremuri.
-Asa să fie? -Mm-hmm.
Acum ce-ar fi să ne aduci vreo două băuturi?
-Ce-ati dori? -Oh, uh, un daiquiri dacă...
Un daiquiri și un coniac cu gheață.
Mersi, păpușă.
Ce crezi că faci, băiete?
Mulțumesc.
Ei bine, sper că găsești situația foarte amuzantă.
Ce vrei să spui? Acest loc e foarte primitor.
Cum mai merge, Gus?
Vezi ce vreau să spun?
Mulțumesc.
Mulțumesc, Esther.
Să închinăm pentru cea care e unică.
Știți, nu trebuie să stăm aici.
-Daca vă simțiți stingheră... -Nu. Atât timp cât mă țin departe de Esther,
cred că o să fiu bine.
Bine atunci.
Mulțumesc, Raymond,
pentru o după-amiază frumoasă.
Nu. Eu vă mulțumesc, Dna Whitaker.
Și eu am avut o după-amiază frumoasă.
Dna Whitaker sună atât de formal. Ai vrea...
Aș vrea ce?
Să mă inviți la dans?
Oh. Arată minunat. Și-acum, să vedem.
Unde s-o pun? Oh. Știu. Chiar aici.
Chiar lângă fereastră.
Da.
Da. E minunat. Chiar așa.
Oh. Să văd. Unda am pus lista aia?
Deși i-am promis lui Janice că nu voi întârzia la recitalul ei.
Nu pot să ratez asta.
-Sybil, voiam să te întreb... -Da, doamnă?
Cum se cheamă biserica aia la care ești membră?
-Aia de care mi-ai spus. -Va referiți la Ebenezer?
- Grupul Baptist? -Da. Cred că asta e.
Sau era South Green Baptist, Organizația Femei?
Oh. Nu știam că există mai multe.
Da. Să pare că mereu mă înscriu în ceva.
Mi se pare minunat, Sybil, că găsești timp cu toate câte le faci pentru noi.
Sunt atâtea chestii în pod pe care voiam să le arunc.
Mă gândeam că ai ști vreo biserică sau organizație civică...
căreia i-ar prinde bine o donație.
Bineînțeles, Dna Whitaker, dacă asta vreți.
-Nevoiasii nu sunt niciodată greu de găsit. -Sunt sigură că ai dreptate.
Oh! Bună ziua. Cu ce vă pot ajuta?
Bună ziua, doamnă. Dați-mi voie să mă prezint.
Mă numesc Reginald Carter și ea e Martha Livingston.
Suntem membri ai filialei Hartford...
a Asociației Naționale pentru Progresul Negrilor.
Desigur, cunosc organizația dumneavoastră.
Poate sunteți interesată să citiți broșura noastră gratuită.
-Mm. Da, sigur. -Daca doriți să semnați petiția noastră...
Sunt într-o întârziere teribilă.
-Sybil, nu vrei să semnezi tu pentru mine? -Da, doamnă.
Mulțumesc.
-Mama! -Buna, dragă.
-A început recitalul? - Shh!
Și unde sunt celelalte fete din clasă?
Acolo.
Janice. Janice!
-Sybil?
-Alo. -Cathy?
- El? - Oh, Cathy. Slavă Domnului că ești acasă. Te-am căutat toată ziua.
-El, ce este? -Deci n-ai auzit? N-ai auzit nimic?
-Nu. Ce s-a întâmplat? -Oh, Cathy. Umbla vorbe. Vorbe rele.
Ce vrei să spui? Despre ce? Despre tine?
-Oh, pentru numele Domnului. Ce e? -Draga. E Mona, Cathy.
A... A pornit într-un fel de cruciadă,
jurându-se pe ochii din cap că te-a văzut cu un negrotei undeva pe B-dul Franklin.
Coborând dintr-o camionetă sau ceva de genul ăsta.
Același negru cu care pretinde că vorbeai la expoziția de artă.
Eleanor, asta-i... asta-i scandalos.
Adică, da, am vorbit cu Dl Deagan ocazional, dar asta face că totul să sune...
Știu. Nici n-ai idee cum a fost pe-aici.
Telefonul sună într-una de la 8:00 dimineața.
-Eleanor, toată situația e absurdă. -Draga, știu.
Și ce ar trebui să fac?
Mă gândesc că ar trebui să începi prin a-ți găsi alt grădinar.
Frank? Ce... Eleanor, pot să te sun eu? Frank tocmai a intrat.
Desigur. Fă-ți treaba. Te sun eu mai târziu.
Frank?
Ce faci acasă? E totul în regulă?
-Doar spune-mi dracu' un singur lucru. -Ce?
E adevărat, ce zice lumea?
Frank, nu-mi vine să cred că tu chiar...
Pentru că dacă e, chiar și foarte puțin, jur pe sfânta cruce, Cathleen...
Frank, îmi pare rău că a trebuit să auzi asemenea prostii.
Păi da, lui Dick Dawson nu i se păreau prostii...
când s-a furișat de la biroul lui ca să-mi dea telefon astăzi.
-Dumnezeule mare! -Zice că tot orașul vorbește!
Frank, te rog. Te aude Sybil.
Am trimis-o de acasă!
Iisuse- Cathleen, ai cea mai mică idee ce-ar putea să însemne asta?
Nu realizezi ce efect ar putea avea asta asupra mea...
și a reputației pe care am încercat să o construiesc în ultimii opt ani...
pentru tine și pentru copii și pentru companie?
Frank, îți jur, orice a văzut sau a crezut că vede Mona Lauder...
a fost în întregime o născocire a imaginației invidioase a acelei femei.
Da. Am vorbit cu Raymond Deagan ocazional.
Și-a adus fetița la expoziția lui Eleanor's. Dar... Dar, se pare,
chiar și aici în Hartford, ideea că o femeie albă doar vorbește cu un negru...
Oh, te rog! Scutește-mă cu drepturile negrilor!
Știi de ce e în stare femeia aia!
Și de altfel, eu- deja i-am dat preaviz...
și nu... nu-l vom mai vedea pe acel om vreodată.
Bine.
De asta ai venit acasă... din cauza a ceea ce a zis Dick?
S-a întâmplat ceva la serviciu?
Frank.
Cred că i-ai putea zice un fel de avans la bonusul de Crăciun.
Ce vrei să spui?
O lună de odihnă și relaxare.
Îți poți imagina? În timpul perioadei celei mai aglomerate din an.
Ce onoare nenorocită.
Dar dacă te gândești la cât m-am dat cu capul de pereți...
de când a apărut bunul Dr. Bowman pe scenă...
și pentru că sunt... Cum i-a zis Millstein?
"Depășit cu câțiva ani."
Chiar că îți datorează o vacanță după cât te-ai sacrificat pentru ei.
Palm Springs ar trebui să fie drăguț.
Așa zice lumea bună.
Știu că s-ar putea să nu-ți pară așa acum,
dar un pic de timp, o vacanță,
ar putea fi cel mai potrivit lucru...
pentru amândoi.
Frank, ce zi dezastruoasă trebuie să fi fost pentru tine.
Hei, ca să vezi. Tata i-acasa. Ce faci acasă, Tati?
David, tatăl tău are de lucru.
Cel mai bine îți iei un pahar de lapte și te apuci de lecții.
-Da, mama. Ia zi, tati... -Ascult-o pe maică-ta, David.
Da, domnule.
-Ia zi, Dle Deagan... -Da, Jake?
-Te cauta o doamnă la telefon. -Vin imediat.
-Buna. -Buna.
Îți mulțumesc că mă întâlnești. Îmi dau seama că ești ocupat.
E numai bine așa. Am fost bucuros că ați sunat.
Sunteți sigură că totul e în regulă?
Uh, vă pot ajuta cu ceva?
-Putem pleca de-aici? -Desigur.
Ce este? Ce s-a întâmplat?
Voiam să te întâlnesc, Raymond. Eu...
Eu, pur și simpu... nu pot.
Nu puteti- ce?
Nu e probabil că eu și cu tine să fim amici.
Ai fost foarte bun cu mine și eu am fost nesăbuită în schimb,
-gandindu-mă că... -Gandind ce?
Ca o persoană o poate atinge pe o alta,
se poate interesa într-o altă persoană...
și poate pentru o clipită...
ar putea vedea dincolo de suprafață,
dincolo de culoarea lucrurilor?
Chiar crezi că noi vedem cu-adevărat...
dincolo de acele lucruri...
dincolo de suprafața lor?
"Dincolo de dizgrație,
privește acel loc mereu strălucitor."
Da. Cred.
Nu prea am de ales.
Aș vrea să fi avut.
Îți doresc noroc, Raymond.
-Dna Whitaker. -Hei! Tu!
Jos labele!
-Da! Tu! -Raymond, te rog nu.
Ești atât de frumos înăuntru.
Hai, dragă.
Oh! Ei sunt! Chiar așa!
Mulțumesc, mama. Mulțumesc, tata.
Oh-ho. Crăciun Fericit, iubito.
Acum voi fi la fel de bună ca și celelalte fete din clasă.
Poftim, dragule.
-Exact așa cum îți place. -Ahh.
Hei, tati. Ia uite la motorul ăsta.
Minunat. Oh. Dumnezeule.
Știam că am uitat ceva.
Un mic cadou pentru Dl și Dna Crăciun.
Ei, ce-avem aici?
"Bermuda."
"Acapulco. Rio.
-Miami." -Ia ce vrei. E alegerea ta.
Mamă, mă ajuți să-mi leg șnururile la poante?
-Imediat, dragă. -Nu știu. Stan poveste mereu de Miami.
Oh, Frank. Miami ar fi un vis.
El spune că e minunat. Totul e rox.
-Oh, așa e? -Hmm.
Poate ar trebui să considerăm Bermuda.
Oh, Frank! Chiar te iubesc, dragule.
Trebuie să spun că arăți foarte atrăgător...
gătit cu fracul alb și cravata.
Ei, asta-i bine, că de-abia respir în el.
Oh, nu-i chiar așa de rău.
-Iti place rochia mea? -Da, bineînțeles.
Foarte mult. Nu ți-am spus?
-Nu mi-ai spus. -E o rochie superbă...
potrivită cu o fată superbă.
Așa mai merge.
Foarte drăguț.
-Pe aici, domnule. -Hilda, suntem aici.
-Ah. Scuzați-ne. -Nici o problemă.
-Aveti o familie minunată. -Multumesc.
-Un An Nou fericit. -Un An Nou fericit.
-Kenny, fii drăguț și toarnă șampania. -Sigur, mama.
Doamnelor și domnilor, a venit vremea...
să începem numărătoarea inversă către Noul An.
E aproape vremea. Cu toții acum!
Cinci, patru, trei,
doi, unu.
La Mulți Ani!
La Mulți Ani, dragă.
La Mulți Ani și ție.
-Unde vrei să mergi? - Mm. La masă.
În regulă. Mary. L-ai văzut pe Kenny?
Martin! Martin!
Martin!
Oh! Caroline.
Știi că n-ai voie să te duci acolo!
Ce ți-am zis să nu te duci în piscina aceea?
Știi că n-ai voie să te duci acolo!
Donna!
-Buna. -Buna.
-Ai înotat bine? -Ahh.
-Nu-i așa că soarele e minunat? -Mm-hmm.
-Donna. E timpul să ieși. -Ce? De ce?
Pentru că așa spun eu.
-Vine Kenny. -Te-am căutat în partea cealaltă.
Cam atât. Am primit destule sfaturi de modă în după-amiaza asta.
Cred că-i vremea pentru revista Miss Mitchell.
-Oh, Doamne. -Ce?
-Cred că am lăsat-o sus. Prostuță de mine. -Vrei să mă duc s-o iau?
-Nu. Abia te-ai așezat. -Oh, nu. Nu mă deranjează.
-Esti sigur? -Da. Trebuie să-mi iau ziarul oricum.
Mulțumesc, dragule.
Cred că-i chiar acolo pe noptieră.
-Hei, Hutch. Ia uite. -Ce?
Hei, băieți!
Ia uite cine vine. Fața lui tăticu'.
Salut, fața lui tăticu'. Unde crezi că te duci?
-Acasa. -Acasa la tăticu'?
Da. Și la prietena lui albă.
Hei! Unde te duci?
Vrem doar să ne jucăm.
Hopa. Ai greșit direcția, fetița lui tăticu'.
Hei, fetița lui tăticu'. Aici.
Da. A greșit direcția. Exact că tăticul ei.
Sunt aici! Le văd mașina! Sunt aici!
-Bine ați venit acasă, Dl și Dna Whitaker. -Oh, Dumnezeule.
-Ce primire minunată. -Salut, tati. Bună, mami.
-Salut. -Deci, Mother, a fost "visător"?
Oh-ho. Auzi la el. "Visător"
-V-ati simțit bine, Dle Whitaker? -Da. A fost foarte relaxant.
-Ia zi, Tati... -David, ajut-o pe Sybil cu bagajul te rog.
Tati, n-o să ghicești ce s-a întâmplat la școală săptămâna asta.
-Ia ghicește. -David. -Uh, mă dau bătut.
Ajut, mama. Billy Hutchinson și alți doi băieți...
au fost examtriculati de la școală.
-Cred că vrei să zici "suspendați". -Nu. "Exmatriculați". Jur.
-Pentru că au aruncat cu o piatră în capul unei fete. -Asta e îngrozitor.
-A față de la școală? -Nu. Era o neagră.
-Ce? Cine ți-a zis așa ceva? -Tommy Hawkins.
El a văzut totul, așa că a trebuit să spună la director.
-Sybil, e adevărat? -Da, doamnă. Mă tem că da.
Ce Dumnezeu se întâmplă cu orașul ăsta?
Au fost doar vreo doi copii nebunatici.
Da. Hutch a zis că încercau să-i dea o lecție.
Ei bine, cred că e îngrozitor și tu nu te mai joci cu băiatul ăla Hutch, înțeles?
-Da, doamnă. -David, dacă tot ești în picioare,
ce-ar fi să deschizi televizorul pentru bătrânul tău?
Sigur, tati.
-Mama, cum se scrie "fusta"? -Doar o secundă, dragă.
Mama da un telefon.
Da. Alo. Mă întreb dacă mă puteți ajuta.
Tocmai am primit broșura dumneavoastră,
pe care am găsit-o foarte instructivă,
și eram curioasă despre ce e vorba, mai precis, în...
în programul dvs. pentru voluntari, în ceea ce privește aptitudinile necesare.
Vedeți, eu... Oh.
Oh, da. Pot să aștept.
Tata-i acasă.
Frank. Ce s-a întâmplat cu meciul?
Oh, umărul. A început să-mi joace feste.
Nu... pur și simplu nu mai puteam sta acolo.
-N-ai spus nimic. -Tata, am făcut spagatul azi. Vrei să vezi?
Janice, tatăl tău abia a intrat pe ușă...
și tu ai niște lecții de terminat.
Da, mama.
Știi, Frank, nu ți-ai făcut niciodată un control fizic.
Și cred că trebuie să faci unul. Pot să-l sun pe Dr. Ellis?
Știi, au trecut trei ani.
Oh. Ți-am spus că pediatrul crede că Janice va avea nevoie de aparat dentar?
- Tata, chiar trebuie? - Se pare că fetița noastră are dinții în față.
- Tata, n-o să ghicești ce fac. - Unde ți-e haina?
- E în garaj. - Ceruiesc mașina tatei. - Si ce cauta acolo?
O să arate trăsnet, tata.
De câte ori să vă spun, copii, că nu vi se dă voie afară...
pe o asemenea vreme decât îmbrăcați corespunzător?
-Da, doamnă. -Pentru că eu renunț.
Dacă vreți și să muriți din răceală, așa să fie.
Mai încearcă și tu să-i convingi, Frank, pentru că orice spun eu nu...
Frank?
Ce s-a întâmplat?
Dumnezeule.
David, Janice, mergeți sus în camerele voastre.
Acum.
Acum!
Frank.
Ce este?
Cathy,
s-a întâmplat ceva.
Ce?
M-am îndrăgostit de cineva...
care vrea să fie cu mine.
Oh, Cathy,
eu doar... eu...
N-am știut niciodată cum simt...
Dar știu că asta sună atât de crud, dar...
Oh, Doamne. Cathy, am încercat.
Am încercat atât de mult să fac să dispară asta.
Am crezut că pot s-o fac...
pentru tine și pentru copii.
Dar... nu pot.
Pur și simplu... nu pot.
Nu pot.
Presupun, atunci... că vei...
vrea un divorț.
Cathy.
Eleanor.
Eleanor, eu sunt, Cathy.
Oh, Cathy.
Deci vezi, El,
de ce nu am putut spune nimic... absolut nimic.
Of, dulce copilă.
Nu mi-aș fi imaginat într-un milion de ani. Nu pe Frank.
Cred că asta a fost partea cea mai grea.
Secretul fără de sfârșit.
Viețile noastre pur și simplu închise în întuneric.
-Ceva economii? -Nu prea multe.
Cu siguranță nu cu situația actuală a slujbei lui Frank.
Ei bine, iubito, dacă ai nevoie de ceva, absolut orice...
-Oh, El. -Vorbesc serios. Suntem aici, da?
Mulțumesc, El,
pentru că ai fost mereu alături.
-Stii, e ciudat. -Ce anume?
În tot acest timp, singura persoană cu care am putut vorbi despre toate acestea...
a fost Raymond Deagan.
-Ce? -E adevărat.
Nu în felul în care a insinuat Mona. Nimic de genul ăsta.
Dar stăteam doar de vorbă.
Și într-un fel, m-a făcut să mă simt...
Nu știu.
În viata- undeva.
Eleanor, știu că-i ridicol și nebunesc,
dar... mă gândesc la el.
Chiar mă gândesc.
Ce face. La ce se gândește.
Eu...
Chiar mă gândesc.
-El? -Ce pot să spun?
Ești atât de plină de suprize, m-ai lăsat fără grai.
-Ce vrei să spui? -Sigur că am apărut ca o idioată...
când luptăm împotriva Monei Lauder și așa-ziselor sale invenții.
Eleanor, cum poți spune așa ceva?
N-am spus nimic.
Cine sunt eu să spun oricui cum să-și ducă viețile?
Eleanor, nimic nu s-a întâmplat între noi. Ți-am spus asta.
Cathy, nu e treaba mea,
dar în mod sigur faci să pară că ceva s-a întâmplat.
-Dna Whitaker? -Oh. Sybil.
Îmi cer scuze că vă deranjez, dna. D- doar...
Da, Sybil?
Tot am vrut să vă spun ceva, doamnă, de ceva vreme.
Ceva ce cred că vreți să știți, chiar dacă nu prea-i treaba mea..
-Ei bine, ce e? -In legătură cu fetița aceea negresă, dna.
-Cea care a fost lovită. -Da.
Ce-i cu ea?
Îmi pare rău dnă. Era fetiță d-lui Deagan, Sarah.
Ce? Oh, Sybil. Nu.
-Vecinii îmi spun că e bine. -Oh, sărmana fetiță scumpă.
Cum Dumnezeu de nu mi-ai spus, Sybil? S-a întâmplat de săptămâni!
Dna Whitaker, vă rog nu vă supărați pe mine.
N-am vrut să înrăutățesc situația și mai mult.
Sybil, știi unde locuiește d-l Deagan?
Cred că în casa tatălui său, la intersecția străzilor 12 și Governor.
12 cu Governor. Mulțumesc.
Vă duceți acolo acum?
Te rog ai grijă de copii. N-o să lipsesc prea mult.
-Dna Whitaker. -Ce?
Vreți să merg cu dvs, doamnă?
Nu. Nu, voi fi în regulă. Mulțumesc, Sybil.
Cine poate fi?
-Da. -Raymond, abia am auzit. Acum câteva clipe.
Am auzit și am sărit în mașină.
Cum te simți? Cum se simte Sarah?
Suntem bine. Vă mulțumim.
Vreți să ne întâlnim în spate?
Sarah, totul e în regulă. Tati o să iasă pentru un minut, da?
Ok.
Raymond. Când mă gândesc prin ce-a trecut...
-Ce li s-a întâmplat băieților? -Nimic.
N-o s-o mai oblig să treacă prin așa ceva din nou.
Nu acum. Nu cu pietre aruncate în ferestre în fiecare noapte.
-Raymond, e oribil. -Oh, nu albii le aruncă.
-Sunt negrii. -Nu.
Ba da.
Se pare că e singurul lucru la care albii și negrii sunt în armonie deplină.
Oricum, vom pleca de-aici destul de curând și pentru totdeauna.
Vă mutați?
-Da. -Unde?
Am un frate în Baltimore,
zice că-mi poate găsi de lucru acolo.
Așa că împachetăm totul în casă.
De vineri în două săptămâni, vom fi în trenul de 4:30 îndreptându-ne către sud.
Dar ce faci cu... afacerea ta, cu magazinul?
Oh, cu afacerea s-a terminat.
Nimeni nu mă mai angajează.
Așa c-o să vând magazinul unui văr de-al meu.
Da. Lucrurile...
s-au cam terminat pe-aici pentru mine.
N-am trăit nicăieri altundeva decât în Hartford.
Poate că...
cândva în viitor...
după ce te vei stabili, aș putea...
Poate aș putea să vin să vă vizitez,
să văd Baltimore.
Vezi, eu...
Vezi, se pare că voi fi singura din nou.
Oh, Dna Whitaker.
Te rog spune-mi Cathy.
Cathy.
Nimeni nu ne-ar cunoaște acolo.
Nu sunt sigur că ar fi o idee înțeleaptă.
După,
ei bine,
tot ce...
Ceea ce contează acum,
ce trebuie să conteze cel mai mult, este ce e bine pentru Sarah.
Mi-am învățat lecția cu privire la amestecul în alte lumi.
Am văzut scânteile zburând.
Toate felurile de scântei.
Să ai o viață mândră.
A viața splendidă.
O să faci asta?
Cu bine, Cathy.
-Alo. -Cathy, te-am trezit?
Imi- îmi pare rău că sun așa de târziu. Sper că nu, ăă...
A, nu. Eram trează.
N-am vrut să trezesc copiii.
Nu, desigur că nu.
Cum sunt, apropo?
Bine. Încă mai întreabă când te întorci acasă.
Știu.
De asta te sun, de fapt.
Am primit un telefon de la Dick ieri...
și a spus că totul e aranjat,
toate hârtiile sunt făcute.
Și voia să știe dacă joi e bine pentru tine. La 3:00 sau când?
I-am... i-am spus că credeam că joia aveai orele de "car pool",
dar nu eram chiar sigur, așa că am zis că voi verifica.
Nu ai putut ține minte niciodată zilele în care am "car pool".
Și au fost întotdeauna aceleași.
Miercurea și vinerea, de când lumea.
Oh, miercurea și vinerea. Corect. Ăă...
Același om distrat...
La ce oră... ai zis joia?
-Ce? -Intalnirea. La ce oră?
La trei. La... la ora trei.
Bine.
-Ok. -Atunci, bine.
Cam... asta a fost.
A... știu că-i târziu.
Așa e.
Așa că ne vedem... joi atunci.
Ne vedem joi.
Cu bine, Cathy.
Cu bine, Frank.
Șaizeci și șapte de dolari și douăzeci și trei de cenți.
Ce zi e azi?
Oh, Sybil. Nu trebuie să faci asta.
E vineri.
Știu că-i vineri, dar sunt atâtea de făcut acum,
Nu prea mă aștept să lustruiești mesele.
N-ai motiv să întreții lucrurile. Absolut nici un motiv.
-Stiu. -Nu uitați lista pentru băcănie.
Mulțumesc.
Nu știu cum Dumnezeu o să mă descurc...
-N-ar trebui să lipsesc mult, Sybil. -Bine, Dna Whitaker.
De ce întoarcem aici?
-Ma întorc imediat. -Unde te duci?
Stați liniștiți, amândoi.
Toată lumea la bord! Trenul de sud către New York și Washington...
se pregătește de plecare!
Toată lumea la bord!
Bine. Mersi. Ne mai vedem.
Toată lumea la bord!
Trenul de sud către New York și Washington...
se pregătește de plecare.
Toată lumea la bord!
Gata de plecare?
Așa, fetițo.
Wesley! haide! O să pierdem trenul.
Nu uita s-o suni pe mama ta mâine.
Toată lumea în tren! Trenul de sud către New York City...
-Multumesc, domnule. -Pofiti. Mulțumesc.
Toată lumea în tren!